Den objektiva skönheten i den traditionella latinska mässan evangeliserar
KOMMENTAR: Som denna petition och 1971 års petition visar, har den latinska mässan en märkligt inkluderande dragningskraft.
Ärkebiskop Salvatore Cordileone av San Francisco firar "Amerikas mässa" med hjälp av den extraordinära formen av mässan i basilikan National Shrine of the Immaculate Conception i Washington, D.C., den 16 november 2019. (foto: EWTN/YouTube Screen Capture)
När katedralen Notre Dame de Paris stod i lågor den 15 april år 2019 samlades hela världen för att sörja förlusten av stor, uråldrig, helig skönhet som berörde hjärtan och själar även bortom katolikerna som tillber där, och katoliker över hela världen.
Jag blev imponerad av detta fenomen då, och jag är lite imponerad av ett liknande fenomen som händer nu som en reaktion på rykten om att Rom planerar att införa ytterligare restriktioner för firandet av den katolska mässan enligt det romerska missalet från 1962 (populärt kallad den "latinska mässan" eller den "traditionella latinska mässan").
I likhet med undertecknarna av 1971 års petition som bevarade den latinska mässan i England, lyfter de, förutom andliga bekymmer, fram en omsorg om världens kulturarv om den latinska mässan skulle bli svårare att uppleva. I sin egen petition citerar undertecknarna från språket i "Agatha Christie"-petitionen från 1971 när de bekräftar att "riten i fråga, i sin magnifika latinska text, har också inspirerat till ovärderliga prestationer ... av poeter, filosofer, musiker, arkitekter, målare och skulptörer i alla länder och epoker. Således tillhör den en universell kultur.'"
Till denna oro lägger de nuvarande undertecknarna sin egen röst: "Den traditionella liturgin är en 'katedral' av text och gester, som utvecklas på samma sätt som de ärevördiga byggnaderna gjorde under många århundraden. Det är inte alla som inser dess värde och det är bra; Men att förstöra den verkar vara en onödig och okänslig handling i en värld där historien alltför lätt kan glida undan, bortglömd."
De understryker: "Detta upprop är, liksom sin föregångare, 'helt ekumeniskt och opolitiskt'. ... Vi bönfaller den Heliga Stolen att ompröva alla ytterligare begränsningar av tillgången till detta magnifika andliga och kulturella arv."
Att en av undertecknarna är den kända människorättsaktivisten Bianca Jagger understryker den apolitiska och icke-ideologiska karaktären i begäran. "Stelhet" kan väl ändå inte förklara ett så utomordentligt och mångsidigt utflöde av kärlek till denna liturgiska form.
Jag är bekymrad över att en skev bild av älskare av den latinska mässan har fått fäste på grund av ett fåtal extremister på Internet. Som denna petition, och tidigare petitioner, visar, har den latinska mässan en märkligt inkluderande dragningskraft.
De flesta som deltar i den latinska mässan deltar också i Novus Ordo (i folkmun känd som Andra Vatikankonciliets mässa). De vet att för att vara katolik måste vi stanna kvar i Petri bark, hur stormigt havet än är. De pläderar inte mot den nya mässan utan för den form de älskar, som föder och inspirerar dem – ja, till den grad att de utgör en synlig del av dem som går vidare till att bli skapare av ny konst och skönhet som världen delar och firar i. Det är därför som den latinska mässan har dragit till sig stöd från icke-troende som förstår dess avgörande roll i skapandet av den västerländska civilisationen.
Bland undertecknarna av den senaste petitionen finns många stora klassiska musiker – sångare, pianister, cellister, dirigenter och naturligtvis även Sir James MacMillan, som gick i spetsen för denna petition. MacMillan är den mest hyllade och mest framförda katolska klassiska kompositören i vår tid. Hans Stabat Mater beställdes av Vatikanen och framfördes i Sixtinska kapellet.
Andra viktiga konstnärer är den hyllade romanförfattaren, manusförfattaren och filmregissören Julian Fellowes, som har vunnit en Oscar, en Emmy och en Tony Award. Fellowes är kanske mest känd för sin roll som skaparen av den långvariga tv-serien Downton Abbey. En annan undertecknare, Andrew Lloyd-Webber, är kanske den mest framgångsrika skaparen av musikaler i vår tid (inklusive Cats, Evita, Joseph and the Amazing Technicolor Dream Coat och den moderna passionspjäsen Jesus Christ Superstar).
Bland undertecknarna av 1971 års "Agatha Christie"-petition fanns också berömda konstnärer och litterära figurer, såsom poeterna Robert Lowell, Robert Graves, David Jones och Englands poetpristagare Cecil Day-Lewis; romanförfattare som Graham Greene, Nancy Mitford, Djuna Barnes och Julian Green, liksom den mest hyllade argentinska novellförfattaren Jorge Luis Borges, vars litterära verk gav upphov till den "magiska realismen" i slutet av 1900-talet bland spanska författare i Amerika.
Och utöver detta fanns bland undertecknarna även de anglikanska biskoparna Robert Cecil Mortimer från Exeter och John Moorman från Ripon.
Det fanns en liknande petition 1966, organiserad av Christine Campo, översättare av Marcel Proust (ett annat exempel på en förfallen katolik som förstod värdet av den latinska mässan för att bevara civilisationen även i en sekulär mening), och riktad till påven Paulus VI, med en begäran om att den latinska mässan skulle upprätthållas åtminstone i klosterkommuniteter. Den samlade in underskrifter från 37 författare och konstnärer, däribland två Nobelpristagare. Bland undertecknarna fanns W.H. Auden, Evelyn Waugh, Jacques Maritain, den franske nobelpristagaren François Mauriac, kompositören Benjamin Britten och Gertrud von Le Fort, författaren till den katolska klassikern Karmelitsystrarnas dialog, som senare låg till grund för en opera av Francis Poulenc.
Andra Vatikankonciliet lärde oss att tyda tidens tecken. En skylt som stirrar på oss just nu i stora bokstäver är: Skönhet evangeliserar.
Vi lever i en tid då vi behöver utnyttja skönhetens kraft för att beröra sinnen, hjärtan och själar, för skönhet har kvaliteten av en oundvikligen verklig upplevelse, en som inte är föremål för diskussion. Den nuvarande kulturella maximen "Du har din sanning och jag har min sanning" leder till en vägran att erkänna ens en uppenbar fysisk och biologisk verklighet, medan skönhet kringgår den kognitiva processen och träffar direkt till själen. Helig skönhet lyfter oss ut ur tidens värld och ger oss en glimt av det som överskrider tiden, av det som i slutändan varar, av vad vårt mål och vårt slutliga hem är: Guds verklighet.
Ta till exempel filmskaparen Martin Scorsese. Trots all kritik för hans kontroversiella skildringar av religiösa teman, och till och med av vår Herre själv, är Scorsese en modern konstnär vars fantasi formades av kontrasten mellan vad den latinska mässan förmedlade och den tuffa kulturen på New Yorks gator. Som en profil i The New York Times 2016 uttryckte det:
"Inne i den gamla katedralen blev det tydligt hur bokstavligen Scorsese aldrig har glömt – inte kyrkans prakt, inte heller närvaron av lidande och död, synd och försoning i närheten.
Pastorn pekade på detaljerna i en renovering: helgonen retuscherades i sina ursprungliga färger, altarinventarierna i marmor och mässing återställdes till hur de såg ut före en modernisering 1970. Scorsese, som lämnade grannskapet 1965, behövde ingen guide. Han kände till varje centimeter av platsen. "Föreställ dig en 8-årig pojke som står här i en vit kåpa och reciterar en bön på latin", funderade han högt. 'Det är jag.' ... Jag bad honom att göra en koppling mellan hans film "Silence" från 2016 och vad han såg i den gamla katedralen. Han knackade sig i pannan med två fingrar. – Sambandet är att det aldrig har blivit avbrutet. Det är kontinuerligt. Jag gav mig aldrig iväg. I mitt sinne är jag här varje dag."
I en tid av ängslan och oförnuft är skönhet därför en till stor del outnyttjad resurs för att nå människor, särskilt unga människor, med evangeliets budskap om hopp. Det finns mycket arbete att göra, men att hedra och uppmuntra konstnärernas speciella kallelse är en viktig del av detta arbete.
I en avkristnad tid som blir alltmer ogästvänlig för varje traditionell religionsuppfattning, behöver kyrkan arbeta på alla cylindrar. Den traditionella latinska mässan och den skönhet den inspirerar till är en av dessa cylindrar. Att även icke-troende kan känna en attraktion till den bevisar i sig detta.
Varför undertrycka vad som är ett av andra framgångsrika medel för att få kontakt med själar som är långt borta från Kristus och föra dem in i det kärleksfulla och frälsande mötet med honom i hans Bruds, Kyrkans, gemenskap?
Jag litar på och ber att detta cri de coeur från konstnärerna och andra framstående brittiska personer kommer att höras och ses för vad det är: att det, snarare än att dela upp världen i den ideologiska renhetens namn, är en möjlighet att föra världen samman för skönhet – en väg som så småningom och oundvikligen leder till den evigt uråldriga skönheten.
Skönhet ständigt ny.
Ärkebiskop Salvatore Cordileone
![Ärkebiskop Salvatore Cordileone](/sites/default/files/inline-images/%C3%84rkebiskop%20Salvatore%20Cordileone.jpg)
Ärkebiskop Salvatore Cordileone är ärkebiskop av San Francisco och grundare och styrelseordförande för Benedict XVI Institute for Sacred Music and Divine Worship
Till svenska, augusti 2024, Eva-Lotta Svensson
Inlägget kommer från sidan www.ncregister.com
Direktlänk till inlägget klicka här
Läs också: Brevet Agatha Christie 2.0: Den traditionella latinska mässan är skattkammare för kultur och liturgi
![Brevet Agatha Christie 2.0: Den traditionella latinska mässan är skattkammare för kultur och liturgi](/sites/default/files/inline-images/Brevet%20Agatha%20Christie%202.0%20Den%20traditionella%20latinska%20m%C3%A4ssan%20%C3%A4r%20skattkammare%20f%C3%B6r%20kultur%20och%20liturgi.jpg)