Helige Pius X – "Eukaristins påve"
Att undervisa och försvara tron var ett heligt uppdrag för den helige påven som vägledde kyrkan från 1903 till 1914.
Påven den Helige Pius X (foto: Tryphosa Bates-Batcheller / Wikimedia Commons / Public Domain)
Det är svårt att överskatta 1900-talets brutalitet och omänsklighet. Under loppet av 100 år slaktades tiotals miljoner på grund av krig, tyranni, folkmord och ideologiska regimer byggda på blodsutgjutelse. Jag kan inte tro att mänskligheten verkligen presterade mycket bättre under det senaste århundradet än vi gjorde under åren fram till Guds beslut att täcka jorden med en översvämning och börja om. Men här är vi kvar. Trasig, fallen, lär sig några lektioner och glömmer till synes lika många.
Varje gång jag läser ens en kort översikt över 1900-talets fasor, hör jag Jesus säga till Petrus: "På denna klippa skall jag bygga min kyrka, och helvetets portar skall inte övervinna den" (Matt 16:18). Om vi minns 1900-talet för dess besinningslösa blodsutgjutelse och begångna ondska, då måste vi också minnas de stora arvingarna till Petrus som den Helige Ande visade fram för att leda kyrkan genom kaoset. Hittills har fyra påvar från 1900-talet helgonförklarats, fler än det totala antalet heliga påvar från de föregående nio århundradena. St. Pius X, som regerade som påve från hans val 1903 till sin död 1914, är den första av dessa stora Kristi kyrkoherdar, efter att ha helgonförklarats år 1954 av påven Pius XII.
Pius X är känd för sina många reformer och sin svidande behandling av moderniteten och ideologierna däri, men även om jag uppskattar hans djärva mod och anslutning till Kristi vision för sin kyrka, är det hans kärlek till barn som jag alltid kommer ihåg. Kanske bättre än något helgon i levande minne tog Pius X till hjärtat Jesu begäran att "låta de små barnen komma till mig." Som biskopen av Mantua, och senare patriarken av Venedig, bar Pius X, då kallad biskop Sarto, ofta godis i sina fickor och delade ut dem bland gatubarnen på sina dagliga promenader i staden. Han passade ofta på att ge dem korta lektioner om katekesen när de åt godis. En gång vald till biskop av Rom älskade Pius X att samla barn runt sig för sina påvliga åhörare, fråga dem inte bara om tron utan om deras dagliga liv och lyssna med intresse på deras berättelser och prat.
Pius X hittade inte bara barn som var förtjusande bekanta och charmiga promenadkamrater. Han såg dem med rätta som lika arvingar till himlen, anförtrodda åt deras föräldrar, lärare och präster. Att undervisa i tron var därför inte bara ett tidsfördriv för honom, en trevlig distraktion från en högt uppsatt prelats pressande byråkratiska arbete. För Pius X var det ett heligt uppdrag. Han reformerade seminarier under hans ansvar så att präster bättre kunde tjäna sina församlingsmedlemmar, och särskilt för att säkerställa en starkare katekes. Under sina år som kansler i Traviso och andlig chef för det seminariet, skulle han organisera katekeskurser för stadsbarnen, som gick i offentlig skola där religion hade förbjudits av Italiens sekulära regering.
Mest anmärkningsvärt var, att Pius X inte trodde att barn skulle uteslutas från att ta del av Kristi kropp. Ofta kallad "eukaristins påve", Pius X hyllade ofta mottagandet av nattvarden som det "kortaste och säkraste sättet att komma till himlen." Trots sin tids konventioner bestämde han att Kristus aldrig menade att hans kropp skulle vara reserverad för vuxna, förbjuden för de barn han älskade så mycket. 1910 utfärdade Pius dekretet Quam Singulari , som sänkte åldern för första nattvarden från 12 till 7, den bestämda "åldern för diskretion". En gång, när en 4-årig pojke imponerade på påven med sin klarhet och förståelse för eukaristin, erbjöd Pius X barnet sin första nattvard.
Pius djupa kärlek till sina andliga barn skulle i slutändan bero på hans död 1914. Han kunde inte veta vad århundradet skulle innebära för hans älskade kyrka och för världen, utan när nationerna engagerade sig i sina kapprustningar och den moderna tidens filosofier tog sats, visste ha att stor ondska var på väg. När kriget bröt ut sommaren 1914 var påven förkrossad när han hjälplöst såg sin kontinent gå ner i krig. Påfrestningen visade sig vara för stor för den åldrande påven. När hans trötta kropp dukade under för en sista sjukdom, stannade Pius X:s hjärta kvar hos sin hjord: ”Detta är den sista lidande som Herren kommer att besöka mig med. Jag skulle gärna ge mitt liv för att rädda mina stackars barn från detta hemska gissel.” Inget helgon kunde ha kämpat hårdare för att återupprätta allt i Kristus än den helige Pius X, och vi kan vara säkra på att denna milda påve, orädda beskyddare av tron och kärleksfulla fader aldrig har slutat gå i förbön för sina älskade barn på jorden.
Helige Pius X, be för oss!
Kelly Marcum
![Kelly Marcum](/sites/default/files/inline-images/Kelly%20Marcum_0.jpg)
Kelly Marcum studerade internationell politik vid Georgetown Universitys School of Foreign Service och tog sin MA från War Studies Department vid King's College London. Hon är grundare och ordförande för Gratia Plena Institute, en organisation som är dedikerad till att lära gymnasieflickor om den katolska visionen om autentisk kvinnlighet. Hennes författarskap har varit med i The American Conservative , The Federalist , The Washington Examiner och Catholic Exchange . Hon bor med sin man och sina barn i Virginia.
Till svenska, augusti 2024, Eva-Lotta Svensson
Inlägget kommer från sidan www.ncregister.com
Direktlänk till inlägget klicka här